Pakningen er rusten.
Nå ja, det kunne også være det selvfølgelig.
- Kan de ordne det? - Ikke billigt.
Ikke billigt. Temmelig dyrt faktisk.
Jeg sad i en Tuk-Tuk forleden.
Den kørte ikke den sædvanlige vej til hotellet.
Chaufføren ville åbenbart køre mig til et andet hotel, -
- som han mente, jeg hellere ville bo på.
Jeg vil jo helst tro på, at han gjorde det for min skyld -
- og ikke for at skaffe gæster til svogerens hotel.
Man vil jo gerne stole på folk, ikke sandt?
Men man kan aldrig vide sig sikker.
Jeg mødte min mand, da tivoli kom til byen.
Min veninde og jeg ville prøve karrusellen.
Hendes hest fejlede ikke noget, men da karrusellen gik i gang, -
- knagede min hest, som var den ved at kollapse.
Pludselig mærkede jeg to arme omkring mig, -
- og en stemme hviskede til mig: "Stol på mig,", og det gjorde jeg så.
Helt betingelsesløst til den dag, han døde.
Hvor er det dejligt.
Vores lejlighed blev solgt i sidste uge.
Jeg måtte sælge den for at dække Hughs gæld.
Jeg var tvunget til at finde et job, og er blevet uhyre glad for det.
Selv med Sonnys priser kunne tingene ikke hænge sammen.
Ikke efter det der skete med vores livsopsparing.
Så du har ret. Man kan aldrig vide sig sikker.
Jeg har udfyldt den blanket. De har fået den flere gange.
Det er proceduren.
De har fremsat en forespørgsel, og så skal der udfyldes en blanket.
Men min forespørgsel er den samme hver gang.
Det er blankettten, De skal udfylde, også.
Mrs. Ainslie.
Hvordan kan De holde landet ud? Hvad ser De i det, som jeg ikke gør?
Lyset, farverne.
Smilene.
Mennesker her opfatter livet som et privilegium, ikke som en ret.
Det har lært mig noget.
- Er mælken pasteuriseret? - Ja, ma'am. Vældig pasteuriseret."
Men det passer jo ikke, vel? Nu lyver De fordi...
Det er helt i orden. Tak for det.
En herlig overraskelse at se Dem her inde i byen.
- Er det? - Ja, det er da et fremskridt.
Jeg var på vej hen i banken.
Hen i banken.
Der er sikkert ikke sket de store ændringer.
Men vores datter, Laura, lovede jo at betale tilbage.
Man prøver jo at være optimistisk.
For ellers...
Ellers...
Faktisk var jeg ikke på vej i banken. Jeg ledte efter Dem.
Jeg har faktisk ledt efter Dem længe.
- Mrs. Ainslie. - Jean.
Jeg er gay.
Gay som i 'glad'?
Ja, naturligvis. Det forstår jeg.
Tak.
For hvad?
Fordi De forhindrede, at jeg ydmygede mig fuldstændigt.
Som jeg sagde, så driver landet mig til vanvid.
Skal vi gå?
- Har det hjulpet? - Ikke endnu.
- Hvad så nu? - Lige et sekund.
- Du godeste! - Hvad?
Hør!
Og nu!
Den drypper ikke.
Den drypper ikke! Giv mig fem.
Undskyld, det kom jeg bare til. Det har jeg aldrig gjort før
- Mrs. Ainslie. - Darling.
Hvordan går det? Har De haft en god dag?
Nu skal du høre om vores.
Din mand gennem mange år, -
- der aldrig har kendt op og ned på en hammer, -
- har langt om længe... - Vi må væk herfra.
- Hvad siger du? - Jeg bliver her ikke et sekund længere.
- Hvorfor? - Undskyld mig.
Det er der mindst ti grunde til. Klimaet, elendigheden.
Fattigdommen.
Hele denne tur bygger på en grotesk fantasi.
- Nu er det tid til at komme hjem. - Hvem skal betale billetterne?
Se på os. En samling vildfarne oldinge.
Vi bilder os ind at være på sabbatrejse. Det er dybt ydmygende.
Vi havde jo ikke råd til andet. Beder du vore venner om penge?
Vi må se sandheden i øjnene. Vi er gamle og færdige.
Det er sandheden. Råt for usødet.
Det eneste, der venter os, er et lille rædsomt rækkehus -
- med en forpulet nødknap i hjørnet.
Vi må prøve at få det bedste ud af tingene.
Det er det bedste, vi kan gøre.
Aha!
Hvis du skal mene noget, skal jeg nok sige til.
Kom nu, kom nu. Så tage den da!
Tag den nu!
Så siger jeg tak fordi De ringede.
Jeg vender tilbage, når jeg har talt med min chef.
Sunaina, jeg må tale med dig.
Hvis jeg ikke kan holde om dig i aften, bliver jeg vanvittig.
Du fortærer mig.
Jeg begærer dig.
Jeg tror, det er min søster, du begærer, Sonny Boy.
Tak, Jay.
Brug mobil, Sunaina.
Ved du ikke, hvad det er?
Han tog telefonen Hvad skulle jeg gøre?
Jeg savner dig.
Jeg savner dig hele tiden. Kom hen til mig. I aften.
Det kan jeg ikke. Mine forældre har sølvbryllup.
- Det kan du fortælle din mor - Så kom bagefter.
- Du sover forlængst. - Jeg venter på dig.
Du sover.
Men jeg kan vække dig på min særlige måde.
- Sniger du dig ind? - Jeg skammer mig ikke.
Nej, det gør jeg heller ikke. Overhovedet ikke.
Ingen skal skamme sig. Du behøver ikke snige dig ind.
Men hvis du listede stille og ikke blev set af nogen, -
- ville det være okay
Su- Sunaina?
Der var noget, jeg gerne ville sige.
Vil du sige til hende, jeg var glad for at være på besøg?
Glad for, hun inviterede mig.
Glad for at møde hendes familie, hendes bedstemor og børn.
Hun spørger, om De har nogen børn.
Nej, jeg passede andre folks børn.
Jeg var i huset hos en familie.
Jeg var der i mange år.
Jeg stod for husholdningen, økonomien, det hele.
Passede børnene som var de mine egne.
En dag sagde de, jeg havde brug for hjælp.
Det var jeg taknemmelig for.
Der kom en ung kvinde i huset.
Jeg prøvede at lære hende det hele.
Ikke bare at føre regnskab.
Men at gøre baconen sprød, som mændene bedst lide det.
Og at rede hår forsigtigt på den lille pige.
Bittesmå ting, -
- som man kun gør, hvis man holder af nogen.
Jeg må have gjort det godt.
De sagde, de ikke længe havde brug for mig.
De takkede mig for mange års tjeneste.
Som om det bare var det.
Til sidst fandt jeg en lille lejlighed.
Men jeg vidste ikke, hvad jeg skulle stille op med al den tid.
Jeg kan gøre lejligheden skinnende ren på en halv time.
Og hvad skal jeg så lave?
Resten af dagen?
- Vil du give hende dem her?
John Smith.
Mr. John Smith.
Ja, det er mig.
Denne vej.
Hallo? Marigold Hotel.
Er den i vinkel?
Det er den.
Er du ikke bange for at dyrke sex i din alder?
Hvis hun dør, så dør hun.
Fremskridt! Fremskridt! Mrs. Donnelly! Mrs. Hardcastle!
Nu drejer hjulene i vores favør!
Mr. Dashwood, allesammen, fantastiske nyheder!
- Hvad er der, Sonny? - De fungerer, de fungerer!
Der er jo herligt nyt. Hvad fungerer?
Telefonerne på Marigold Hotel. Jeg må fortælle det til allesammen.
- Jeg må fortælle min mor det! - Til lykke med det.
Mr. Dashwood. Der er telefon til Dem.
De har ikke fundet noget som helst på det kontor.
De har sikkert bare taget en vilkårlig adresse.
For at pacificere mig.
Det er sikket det, der er foregået.
Det er ikke noget.
Tror du vel heller?
Jeg synes, du skulle banke på og se.
Undskyld, jeg forstyrrer.
Jeg hedder Graham Dashwood.
For mange år siden...
Jeg ved godt, hvem De er.
Jeg er bange for, jeg ikke ved, hvem De er.
Jeg hedder Gaurika. Jeg er Manojs kone.
Det er en fornøjelse at hilse på Dem.
Kunne De sige til ham, at jeg kom forbi.
Det ville jeg sætte stor pris på.
- Hvad mon hun tænkte? - Hvabehar?
Hans kone, Manojs kone.
Hun vidste, hvem Graham var. Havde han sagt det til hende?
- Gad vide om vi hører nærmere i morgen? - Jeg gør ikke.
Jeg tager op til Badi Mahal Paladset. Jeg glæder mig utroligt.
- Jeg har læst en masse om det. - Lad mig høre.
Bare jeg kunne huske...
Kom ind. Skøn mad. Romantisk musik. Kom ind.
Vi har allerede spist. Men tak.
Kom ind, kom ind.
Frækt nattebesøg. Det er jo vidunderligt.
Undskyld, undskyld.
Jeg kender ikke Deres navn, men jeg er virkelig ked af det.
Det skal du ikke være. Nu sker der endelig noget.
- Vil De ikke nok... - Ingen panik, Mrs. Hardcastle!
Jeg kan forklare det hele.
Du godeste! Er du nøgen?
Mrs. Hardcastle, jeg beklager så dybt og inderligt.
Hvordan kunne du glemme at sige, du ikke var på dit værelse?
Ja, Sunaina, også undskyld til dig.
Men smut nu. Jeg må se at...
Hvad sker der her? Hvem var det, der skreg?
Nej, nej, nej.
Dette er et respektabelt hotel, ikke noget bordel.
Tag dine ting og forsvind!
Mrs. Hardcastle, det havde jeg ikke forventet mig af Dem.
Næh, det var faktisk hvad man kunne vente.
Mrs. Kapoor, Jeg hedder Sunaina.
Da jeg ikke har i sinde at betale Dem noget, -
- har Deres navn ikke den fjerneste interesse.
Hvor kender De mit fra?
Det er min Sunaina.
Den pige, du beskrev som ikke værende alt for moderne?
- Det her er spændende. - Misforstå nu ikke det hele.
Sunaina var ikke sammen med Mrs. Hardcastle.
Hun er her for at dyrke sex med mig.
Er De sådan en kvinde?
Nåja, hver sin smag.
Men kom ikke og fortæl mig, De er et passende parti for min søn.
Tag Deres ting og forsvind!
Sunaina?
Hvordan gik det?
Jeg var i den syvende himmel.
Et godt sted.
Jeg besøgte én i går.
En mand, jeg ikke havde set i mange år.
En mand, jeg har elsket hele mit liv.
- En mand? - Ja.
Fortsæt.
Jeg vidste ikke, hvordan han havde haft det.
Jeg turde heller ikke gætte.
Jeg var skyld i den vanære, der overgik ham og hans familie.
Jeg troede, at han hadede mig.
Vi talte hele natten.
Han havde været lykkelig.
Han havde haft en stille tilværelse -
- og han havde aldrig glemt mig.
Det sagde han.
Jeg gik og troede, jeg havde dømt ham til et liv i skam.
Men det var mig, der var spærret inde.
Men ikke mere.
Syvende himmel.
Hvordan forløb natten?
Noget ganske særligt.
Nå, du er tilbage.
Sikke en nat, det har været.
Men først skal du fortælle.
Først skal du fortælle...
Dag 45. Det var selvfølgelig uundgåeligt.
Med så mange gamle mennesker på et sted, -
- varer det sjældent længe, før en kradser af.
Graham døde af en hjertesygdom, han havde haft i mange år.
Da han rejste, var han klar over, at han ikke ville vende tilbage.
Han ville dø i Indien.
Det ønskede han bare ikke, vi skulle vide.
Han holdt sit løfte om at tage mig med til Udaipur.
Manoj ville begrave ham ved søen dér efter hinduistisk tradition.
Det sted, hvor de havde været sammen.
Ikke noget helligt sted. Men det var det måske for dem.
Det tager lang tid for flammerne at fortære en krop.
De sørgende har mange timer til at mindes den døde.
Ilden skal tændes ved solopgang.
Ved solnedgang må kun asken være tilbage.
Er det vor ven, vi sørger over?
Han hvis liv vi dårligt nok kendte?
Eller sørger vi over det, vi selv har mistet?
Har vi rejst langt nok til lade tårerne trille?
Når nogen dør, tænker man på sit eget liv.
Jeg har ikke lyst til at blive ældre.
Jeg vil ikke tales ned til.
Jeg vil ikke marginaliseres eller ignoreres af samfundet.
Jeg vil ikke være det første gidsel, de lader stå af flyveren.
Jeg tænkte, hvor du mon var. Vi får en drinks ovenpå.
Jeg besøgte Gaurika, Manojs kone.
Hvorfor?
Jeg ville spørge hende, hvor meget hun vidste.
Hun vidste det hele.
At han havde elsket en anden mand, og altid ville gøre det.
Han fortalte hende det hele, da deres bryllup blev arrangeret.
De havde aldrig nogen hemmeligheder over for hinanden.
Det er bedst sådan, ikke?
Det må det være.
Det fik mig til at indse, at jeg svigtede Hugh.
Hvorfor være gift, hvis man ikke deler tingene?
Mrs. Greenslade.
Kunne jeg få min mand tilbage nu?
Douglas?
- Jeg er ked af det. - Undskyld.
Hun var ked af det.
Spar mig dine udflugter. Tror du, jeg er jaloux?
Hvorfor skulle du ellers gøre Evelyn og mig forlegne?
Det med forlegenhed er du vist ret god til selv.
Ved du, hvor utåleligt det er for os alle -
- at se dig rende i hælene på den fjasede hausfrau -
- for at lukrere på hendes ensomhed?
Kan du høre dig selv? Kan du?
Har du noget begreb om, hvor forfærdelig du er blevet?
Alt, der kommer ud af din mund, er negativt.
Du ser hverken lyset eller glæden, -
- selv om den stirrer dig lige i ansigtet.
Du har et fortvivlet behov for at knuse al glæde i mig og alle andre.
Jeg burde falde i svime over hver venlig gestus, jeg møder.
Men det gør jeg ikke!
Af misforstået respekt og loyalitet.
Som du fandeme aldrig har formået at gengælde.
Jeg har tjekket mail.
Der var en Laura.
Er alt i orden?
Jeg skal bare have et glas vand.
Det var gin og tonic.
- Det ved jeg nu. - Hvad er der sket?
Godaften, the Ainslies. Hvordan går det?
Det går faktisk godt. Douglas, sig det bare.
Vi tager hjem.
Kunne De ikke løsne grebet om Deres pung lidt, Mr. Maruthi?
Måske løsne det hurtigt.
Så fase to i udviklingen af -
- The Best Exotic Marigold Hotel kan træde øjeblikkeligt i kraft.
Mrs. Donnelly, ikke sandt?
Hvis De venligst vil følge med nedenunder...
- Hvordan går det her på hotellet?
Bedre. Det går hele tiden bedre.
Kan De se? Fuld tilfredshed.
En uundvigelig konsekvens af et langt ophold på Marigold Hotel.
- Hvad laver de mænd? - De arbejder for mig, Mr. Maruthi.
Her skabes så smukt et hjem til de ældre, -
- at de pure vil nægte at dø.
Se døden i ansigtet og sig...
Hvad laver de mænd?
Mummyji, hvad foregår her?
Sonny, jeg har talt med dine brødre. De vil sælge hotellet.
Mændene er her for at taksere bygningen.
De takserer kun grunden. Mine brødre er ligeglade med huset.
De river det ned.
De kunne vente en måned og se det styrte sammen af sig selv.
Du spøger måske, men indeni ler du ikke.
Du vil da ikke se drømmen smuldre eller sende disse mennesker bort.
Det er for sent nu.
Mummyji, lad mig nu vise dig salgstallene.
Det er ikke nødvendigt. Økonomien hænger ikke sammen.
Vi kan stadig vende udviklingen. Med et mindre kapitalindskud kan vi...
Hvem skulle dog give dig de penge?
Du kan jo ikke engang drive en te-bod. Du er lige som din far.
Minder jeg dig så meget om ham?
Er det derfor, du er så hjerteløs?
Synes du, jeg er hjerteløs?
Du elskede min far, og han elskede dette hotel.
Vil du også ende som en knækket mand?
Sig nu farvel til det her og kom hjem til Delhi med mig.
Dit liv vil blive så meget lettere.
Ikke lettere, Mummyji. Ringere.
Mrs. Donnelly. Kan jeg hjælpe?
Muligvis. Kan De bruge en computer?
Mrs. Ainslie mente, jeg kunne finde noget, jeg mangler.
Nogle småkager. Hun sagde, jeg kunne få dem 'On the Line'?
Jamen, så held og lykke.
Det er faktisk uhyre spændende.
Ikke bare at skulle gå ombord, men at mærke flyet svinge til venstre.
Til venstre?
Første klasse.
Hjem i tide til vor 40-års bryllupsdag.
Vi ved ikke helt, hvordan dagen skal fejres.
Måske et minuts stilhed.
Jeg bekræfter Deres aftale i morgen kl. 10.
Kald mig Bhanuprakash.
Den er for lille. Vi kan alle være i en stor.
Jeg tror, jeg går.
De er åbenbart ved at forberede en slags festival.
Vi du gerne have, en af os ledsager dig?
- Vi kan godt følges. - Nej, nej, jeg kan godt selv.
Det glæder mig at høre, at alt er gået så godt for jeres datter.
Tak.
Skat?
Det er mig.
Jeg ville bare høre din stemme.
Åh, undskyld. Jeg tænkte slet ikke på tidsforskellen.
Hvordan går det? Hvad med Polly og drengene?
Godt. Jeg er glad for, du har læst den.
Ja, jeg har fået et par gode venner.
Nej, jeg har det fint. Det har jeg virkelig.
Så er tiden gået, madam.
Nu er der ikke mere taletid.
Jeg ringer igen en anden gang.
Okay, farvel, skat. Jeg ringer snart igen.
Sonny.
Sonny!
Mrs. Greenslade, hvor er de andre?
De er på vej hjem til hotellet. Hvad er der galt?
Jeg ville bare advare om nogle forbigående ændringer.
Det er udelukkende positive ændringer.
Hvad taler du om?
Det glæder mig at meddele, at The Best Exotic Marigold Hotel lukke.
Alle gæsterne kan se frem til en behagelig hjemrejse.
Hvad?
Der er ingen grund til bekymring. Hjemrejsen arrangeres af hotellet.
Rejsen herned blev arrangeret af hotellet. Se, hvordan det gik.
Så vil jeg helst gå tilbage til England.
Jeg vil helst ikke tilbage.
Tilbage hvortil?
Det er strålende nyt for mig.
Jeg skal til Delhi og bo sammen med min mor.
Hun vil desuden finde en passende brud til mig, -
- som jeg glæder mig til at møde, før vi skal dele resten af livet.
- Havde du ikke en kæreste? - Det har jeg ikke mere.
Det er jo en katastrofe.
Nej, vi må håndtere det, som vi håndterer en triumf.
Er det ikke det, Mr. Kipling siger?
Men vi har selvfølgelig lidt af et problem.
Jeg, Sunil lndrajit Kapoor, har aldrig oplevet en triumf.
Så jeg ved ikke, hvordan man håndterer denslags.
Jeg har været igennem en uendelig række uheld -
- kun afbrudt af katastrofer og en sværm af...
Sonny, elsker du hende? Sunaina?
- Meget dybt. - Har du sagt det til hende?
Netop fordi jeg elsker hende, kan jeg ikke sige det til hende.
Hun er bedre tjent uden mig.
Kvinder elsker denslags. Det er uhyre pirrende.
- Er det? - Nej, vel er det ej!
Find hende, før hun falder for det vås, og du mister hende.
Du kan få alt, hvad du vil have, Sonny.
Vent ikke på, at nogen siger, du har gjort dig fortjent til det.
Ellers fortsætter du bare med at svigte dig selv og såre...
Mrs. Greenslade, stands boringen!
De har ramt en olieåre, madam!
Jeg bad ham komme og bo hos mig.
Er det nu klogt? Mon han er pottetrænet?
Du synes, det er for tidligt?
- Det er underordnet, hvad jeg synes. - Det er for tidligt.
I vores alder kan vi ikke tillade os at tage det roligt.
Enten gør vi det, eller også tager han hjem...
Jeg ønsker jer begge held og lykke.
- Har du ikke mødt nogen? - Selvvalgt single.
Selvom valget ikke var mit.
Måske er det forbi.
For mig. Med mænd.
Hvis det er tilfældet, -
- ved jeg ikke rigtigt, hvad der er tilbage.
Norman havde piller med, første gang han overnattede hos mig.
Det var åbenbart det, der skulle til.
De faldt ud af hans lomme. Jeg var ikke så glad for tanken.
Så jeg byttede dem. Han klarede en hel nat på 2 aspiriner.
Det er aldrig forbi.
Sørger du lige for, jeg får den taske ind på bagsædet?
Ja, på bagsædet. Forstår De?
Vil De helst ikke sige farvel til ham?
Min pung. Jeg har glemt min pung.
Ja, undskyld. Jeg skynder mig tilbage.
Hun er ikke tilbage endnu.
Måske kunne De hilse hende fra mig og sige...
Farvel.
Falsk alarm. Jeg havde den alligevel.
Lad os køre.
Nu hvor jeg har Dem i røret, vil De måske høre om vores tilbud?
Det er et godt tidpunkt at benytte sig -
- af vores nye, forbedrede system.
Sunaina!
Hey, hvad foregår der?
Sonny?
Jeg må se Sunaina.
Hun er ikke færdig med sin vagt. Og hun vil ikke se dig bagefter.
Jay.
Du er den søn, min mor ville ønske, hun havde.
En intelligent mand med udpræget forretningssans.
Du ser tingene, som de er, og ikke som du ønsker, de skal være.
Så skrid ad helvede til!
Eller giv hende en besked.
Fortæl hende det, jeg burde have sagt, da vi først mødtes.
Jeg vil sige det til enhver, der spørger, og til mange, der ikke gør.
- Også til din mor? - Også til min mor?
- Hans mor. - Din mor.
Alle mødre får besked.
- Hvad vil du sige til dem? - Hvad vil du sige?
Det eneste, der betyder noget i hele verden.
At jeg elsker dig og altid vil gøre det!
Og med dig, mener jeg Sunaina, ikke dig Jay.
Men hvis vi bliver svogre, håber jeg vi kan blive bedre venner.
Hvorfor siger han det først nu?
Spørg ham!
Hvorfor siger du det først nu?
Sunaina, mit livs kærlighed -
- jeg tror ikke længere på, at jeg ikke er dig værdig.
For når jeg elsker dig, som du fortjener det, gør det mig værdig.
Pudsigt at kalde det myldretid, når intet bevæger sig.
Så sjovt er det heller ikke.
- Hvor skal De nu hen? - Godt spørgmål.
Vi flytter sammen, Mrs. D.
- Allerede? - Den har vi hørt før.
Hotellet lukker, Mrs. Donnelly.
Det behøver det ikke.
Jeg har gennemgået regnskaberne.
Tillader De?
Mummyji.
Mummyji, kan du huske, hvad far plejede at sige?
Intet sker, hvis vi ikke drømmer om det.
Jeg har drømt, Mummyji, og som han, har jeg svigtet.
The Marigold Hotel forvitrer, og det kan jeg leve med.
Men jeg vil aldrig leve uden denne kvinde.
Dette er Sunaina Shantanu Palawar.
Det er kvinden, jeg elsker og vil gifte mig med.
Jeg er glad for at møde Dem, Mrs. Kapoor.
Nej, Sonny. Jeg forbyder dig det.
Jeg forbyder dette forhold.
Helt og holdent. Hører du?
Det lader sig ikke gøre.
Hvad siger han?
Han siger, han har været i familien så længe han kan huske.
Han kan huske et andet skænderi.
Mellem to unge mennesker og deres forældre.
Han kan huske det øjeblik, hvor den unge mand -
- gav sin mor modspil og sagde -
Jo, jeg gifter mig med denne kvinde.
Hun kommer ganske rigtigt fra et andet miljø, -
- men hun er klog, og hun er smuk, -
- og jeg elsker hende.
Jeg ved ikke, hvem han taler om.
Sunaina, jeg har ikke ret til at dømme nogen -
- men jeg har ret til at bekymre mig for min søn.
Pas godt på min yndlingssøn!
Nu er jeg forvirret. Skal jeg blive eller hvad?
- Det kommer an på regnskabet. - Regnskabet?
Den oprindelige plan for hotellet er god.
Den fungerer. Bare ikke i hænderne på en galning.
Jeg vidste, planen holdt.
Det, stedet mangler, er penge.
Og gæster! Udover dem, der allerede er her.
Desværre har min investor, Mr. Maruthi, besluttet -
- at han trods min indsats...
- Han har ombestemt sig. - Har De talt med ham?
Hvis hoteldirektøren har en tilregnelig person ved sin side.
Direktøren skal ikke have hjælp, madam.
Sonny.
- Direktøren har brug for hjælp. - Bliver De så?
- Jeg vil gerne. - I skuret oppe på taget?
Vi har et dobbeltværelse, -
- med en-suite badeværelse og en velfungerende dør.
Mr. Dashwood har, som De ved, checket ud.
Mrs. Hardcastle, De bliver da?
- Helt alene? - Jeg ved, De har mistet gejsten.
Og selvtilliden måske.
Men De er gjort af et særligt stof. De er snart på banen igen.
Hvad med Dem, Mrs. Greenslade?
Ja, hvad med mig, Mrs. Donnelly?
Vi har ikke fået talt så meget sammen.
Nej, ærgerligt nok.
Bliver De?
Det ved jeg ikke rigtigt.
Tingene har ikke flasket sig, som jeg havde forventet.
Det er vist ret normalt.
Men det, der sker istedet, er måske slet ikke så ringe.
Har De ikke et arbejde at stå op til om morgenen?
Jo.
Hvis De vil have mig undskyldt...
Hvis jeg kan stå på egne ben, kan De sikkert også.
Hvem bliver vicedirektør?
Mr. Maruthi havde mig i tankerne.
Overvejer De også at søge stillingen?
Åh, må jeg bede om en stol?
Det må være nok træning for i dag.
Til kontoret!
Forsigtig!
Det er jo latterligt det her.
Det kan tage flere timer. Vi kommer aldrig herfra.
- Jo, måske. - Du der!
Kan du køre os i lufthavnen?
Undskyld. Lang vej. Ømme ben. Ikke muligt.
Du får alt, jeg har.
Okay, hop ombord, så kører vi.
Tager du lige kufferterne?
Kom nu, Douglas.
- Beklager, ikke folk og kufferter. - Hvad?
To personer, ingen kufferter. En person plus kufferter.
Hvis du nu får mere? Du kan få mit ur.
Tak for det. Men det er ikke muligt, madam.
Vi tager et andet fly. Lad os tage tilbage og så flyve i morgen.
Jean, han han ikke. Du hørte, hvad han sagde.
- Han kan klare en person med kufferter. - Ja, men...
Kunne skæbnen give os klarere besked?
- Om hvad? - Det er forbi.
Det har været forbi mellem os meget længe.
Lad os vente med det, til vi kommer hjem
Jeg må afsted, Douglas.
Det får du ikke lov til.
Nej, du følger efter.
Du forfølger mig helt til lufthavnen, og siger, at alt nok skal gå.
Men lad være med det!
For sandheden er...
Sandheden er, at vi begge fortjener så meget mere.
Og det er kun, fordi du er så...
...venlig og...
... så loyal, at du ikke vil indrømme det.
Jeg skal nok klare det.
Jeg drejer til venstre.
Farvel, Douglas.
Dag 51.
Man svigter først rigtigt, hvis man ikke gør et forsøg.
Succes kan måles efter, hvordan man håndterer skuffelser.
Dem slipper vi ikke for.
Vi kom hertil, og vi gjorde et forsøg.
Hver på vores måde.
Kan man bebrejde os, hvis vi er for gamle til at lave om på os selv?
For bange for nederlag, hvis vi starter helt forfra?
Vi står op om morgenen.
Vi gør vores bedste.
Alt andet er ligemeget.
- Er du her stadig. - Jeg kom for sent til flyet.
- Men hvad med Jean? - Det gjorde hun ikke.
Jeg havde lidt af en spændende nat.
Jeg mødte den samme taxachauffør.
Men denne gang lod jeg ham køre mig til broderens hotel.
Som viste sig ikke at være et hotel.
Snarere et bordel.
De gav mig den her pibe, og sagde, det var æbletobak.
Det var ikke det, man kaldte det, da jeg var studerende.
Jeg fandt på en undskyldning og tog afsted igen.
Jeg havde brug for at tænke lidt.
Byen er fantastisk om natten.
Æbletobakken hjalp muligvis.
- Jeg kommer for sent på arbejde. - Ja.
- Hvornår slutter du? - Jeg er hjemme kl. 17.
- Tetid. - Ja.
- Hvad bruger du i den? - Lidt mælk.
All right.
Men det er også rigtigt, at den, der ikke vover noget -
- eller gør noget, intet har.
Det eneste, vi ved om fremtiden, er, at den er anderledes.
Hvis De lige skriver under.
Tak. Nyd Deres ophold.
Velkommen. Værsgo!
Dette er en bygning i sin egen ret.
Det, vi frygter, er måske, at tingene forbliver de samme.
Så vi må fejre alle forandringer.
Tak.
For, som nogen engang sagde, så bliver alt godt i enden.
Og hvis det ikke gør, så vær forvisset om, -
- at det ikke er enden.